І чи пам’ятаеш ти мене
Я так довго чекала зустрiчi
Що втратила всi слова i зупинила час
…ти пiдходиш до мене
Вiдчуваю мiй рiдний
І знову все по сценарiю
Ми не закриемо вiкна
Нехай всi чують
Як я вигинаюсь ламаюсь
Божеволiю та нiмiю
Нехай судомить тiло
Ти бiльше не повернешся
Так бувае другий раз випадковiсть
Не притискай мене до стiн
Не цiлуй обличчя i руки
Я ненавиджу твiй светр
Ти мною манiпулюеш
Рахую твоi родинки
Цiлую груди
Знущаюсь як можу
Хоча ти це називаеш блаженством
• АКОРДИ МЕРЛІН МОНРО
вона- богема, iкона стилю.
найсолодша i найсмачнiша спокусниця.
i коли вона така гаряча, нiби з воску блiда
i гладка мов шовк, у мереживному бiкiнi
стоiть перед тобою ти божеволiеш, стаеш
розгубленим немов паралiзованим.
тiнi падають свiтлом по бюсту i спускаються до ii соковитих сiдниць…вона посмiхаеться та грае поглядом …наче вираховуе секунди до вибуху
ти нiколи не бачив таку доступну недоступнiсть
а вона нiколи не
повертаеться до тих вiд кого вирiшила
пiти.
залишити : пам'ять i поруч записку
з контуром ii полуничних губ- це так
напрочут фатально й невинно, що
аплодисменти вириваються не тiльки
з переповненого залу, а й з закулiсся.
вона iдеалiзована. спокусна. мерлiн монро.
• надто довго та надто холодно
ми бачились двiчi на рiк
розмовляли тричi в мiсяць
менi до божевiлля добре в твоiх обiймах
наче в покер граемо
i все частiше блефуемо
по рiзних мiстах розкидано
засинаемо на двох лiжках
ми з тобою нiчого не дiлимо
навiть сумлiння
хоча воно у нас двох не чисте