Розiрвати б усi слова в щент i заховатись пiд твое крило
Та я ще досi не знаю хто ти
Хоч знаю що ранок починаеться в
обiд i не з снiданку а з кави
• Я без тебе стала слiпа
А ти без мене онiмiв
Вставали разом з лiвоi ноги
По рiзних кiнцях мiста
Пили кип'ячену воду з крану
Пускали по легенях як нектари
Створювали рани
Наливали соком ванни
Гуляли двiчi в тиждень
В парку …
Загоювали рани.
І спогадом кормили душi
Допоки
Губи не торкнулись твоiх губ
Я бачила тебе
А ти до мене говорив
Вставали разом з правоi ноги
Засинали пiд ковдрою обiймiв.
Життям наповнювали обдертi стiни душ
• -Говори! Не бiйся, моя маленька .
Моя принцеса з сновидiнь.
Така примхливай й нiжна.
Така солодка, невгамовна.
І де в тобi береться стiльки почуттiв/
емоцiй/ слiв ?
І звiдки ти до мене прилетiла ?
Чого на голову менi звалилась ?
І смiхом пробудила
Мое серце , давно забуте i нiме
Тепер ти слухаеш, як воно б'еться
Згортаючись менi на груди .
Моя тендiтна. Нi. Не треба. Не сумуй.
Із сутiнками печаль зникне
І твое серце горiтиме
свiтанковим вогнем.
• Ти бачив це?
Метеоритом вибухнули зорi
Нi. Менi не страшно жити,
Страшно залишитьсь без волi
Назавжди замкненою в клiтцi
Я вiльна птиця
В менi горить символ любовi, сили та свободи .
Тихо. Не говори нi слова.
Це все пусте, без змiсту, без емоцiй
Це все ускладнюе життя.
Нам треба жити без страхiв – свiдомо .