я поряд буду з тобою ревiти i реготати.
Ти мрiй своiх на страту не кидай
бо вiдрубають iх вiд тебе вже назавжди.
І будь як лев готовим завжди захищати
свiй дiм вiд ненависних бурь й сiм'ю
вiд диявольських iдей.
А я вже не сумую справдi нi.
Не випиваю лiтрами печаль з сльозами
непроклинаю i не жалiю.
Я все стерпiла i виросла ще бiльше
Ти не жалiй за час
за тебе ревносно молюся.
•Вийди з моеi голови
Не набридай дзвiнками
Ми пораненi дитинством/ плiтками/ сусiдами та похiтливими думками
Не шукай мене
Не вдивляйся в прохожих
Мене бiльше не буде
Для тебе я стала прозор(в)а
Як в книгах Кiнга iнфiкована
Як в iсторiях мами забута та рiдна
Як в очах близького сходу – розстрiляна, нiчого не варта та знищена
Я для тебе руiни
Одна iз сотень iнших
Ти для мене рiдний
ходиш по стiнах моеi свiдомостi
Вриваешся вереском та бурею в мiй спокiй
А я для тебе уже прочитана
Ти знаеш як я засинаю, яку каву п'ю зранку, як серджусь коли тебе не мае поряд i якою смиренною стаю коли ти дивишся менi ввiчi та посмiхаешся
Ти ще досi той хто раптово/шалено пробрався в мою голову, заполонив/ змiнив там все й тепер живеш, як вiковiчна пухлина
Та хто ж тобi дав право руйнувати мою тишу?
І краще б я не знала як тебе звати
Тодi i небо було б не таким скляним
Тодi i сонце заходило б в воду
А люди б не говорити мiзками а серцем …
?
Божевiльна
!
?
Та нi, любий безнадiйно хвора. Ранена в саме серце, твоею жорсткiстю. Моя душа родом з Риму – не з цього поколiння та вiчна.
• Доброго вечора, панi Страх.
Кави чи чаю? – вiдповiдаю зухвало.
Ви знову приперлись, та я не лякаюсь
По правдi сказати на вас я чекала
Хоча ви завжди невчасно,
Ви непунктуальна,
Ваша присутнiсть зi мною поруч,
Ставить мене в рамки й кордони
Надто тiснi – проте, як завжди, потрохи звикаю.
Вiд вас руки пiтнiють, та ноги трясуться. Я б змусила вас помiнятись мiсцями, та ви надто незграбна i направду сказати, менi пекельно вас жалко.